16.		Žádost o prodloužení lhůty k vyjádření
Městský soud v Brně 
Polní 39, 608 01 Brno 
K sp. zn. 10 C 30/2022
Žalobkyně:		Jana Králová, dat. nar. 1. 1. 1980, 	bytem: Jarní 11, 602 00 Brno
právně zastoupena	JUDr. Evou Bílou, advokátkou, se sídlem Brno, Josefská 1, PSČ 602 00
Žalovaný:		Antonín Král, dat. nar. 1. 12. 1979, 	bytem: Letní 11, 602 00 Brno
právně zastoupen	JUDr. Daliborem Slabým, advokátem, se sídlem Brno, Antonínská 1, PSČ 602 00
Žádost o prodloužení lhůty k vyjádření
V Brně dne 1. 10. 2022
Ve shora označené věci bylo do datové schránky právní zástupkyně žalovaného dne 20. 8. 2022 doručeno znění doplněné žaloby s výzvou k vyjádření. Zároveň také teprve po nařízeném jednání ve věci dostala právní zástupkyně žalovaného k dispozici odborné vyjádření, kterým žalobkyně ve sporu argumentuje a které by žalovaný rád důkladněji konzultoval s některým z oslovených soudních znalců. 
S ohledem na výše uvedené rovněž vzhledem k tomu, že tento týden žalovaný je mimo Brno u realizace objednané zakázky, si dovolujeme zdvořile požádat soud o prodloužení lhůty k podání vyjádření žalovaného k doplněné žalobě. Vyjádření bude soudu doručeno nejpozději do 30. 9. 2022. 
Děkujeme za pochopení. 
Antonín Král
zastoupen na základě plné moci JUDr. Daliborem Slabým, advokátem
Poznámka
Zákon rozeznává dva typy procesních lhůt, a to lhůty zákonné a lhůty soudcovské. Zákonné lhůty jsou stanoveny například pro podávání řádných i mimořádných opravných prostředků a takovou lhůtu nemůže předseda senátu prodloužit. Délku soudcovské lhůty určuje předseda senátu, který zvolí lhůtu přiměřenou povaze požadovaného úkonu dle vlastního uvážení. Soudcovskou lhůtu může předseda senátu prodloužit, pokud o to účastník řízení před jejím koncem požádá.
Dle ust. § 55 občanského soudního řádu nestanoví-li tento zákon lhůtu k provedení úkonu, určí ji, jestliže je to třeba, předseda senátu. Lhůtu, kterou určil, může předseda senátu též prodloužit.
O návrhu na prodloužení lhůty rozhoduje usnesením, proti němuž není odvolání přípustné. Z rozhodnutí Nejvyššího soudu (22 Cdo 2178/2000) vyplývá, že není správné rozlišovat situace, kdy soud o lhůtě k provedení procesního úkonu rozhodne usnesením, a situace, kdy reaguje přípisem nebo dokonce zůstane nečinný, a tak „fakticky návrhu vyhoví“, a s těmito situacemi pak spojovat rozdílné právní důsledky.