8.		Dovolání odsouzeného proti Usnesení Krajského soudu
Nejvyšší soud České republiky
prostřednictvím
Městského soudu v Brně
Polní 39, 608 04 Brno
Ke	sp. zn. Městského soudu v Brně - 1 T 10/2021
	sp. zn. Krajského soudu v Brně - 5 To 13/2022
Odsouzený: 	Martin Zlatý
	dat. nar. 25. 9. 1975, bytem: Slavkovská 25, 625 00 Brno
právně zastoupen obhájkyní na základě plné moci založené ve spise JUDr. Janou Bílou, advokátkou, se sídlem advokátní kanceláře Brno, Josefská 1, PSČ 602 00
Dovolání odsouzeného proti Usnesení Krajského soudu v Brně
ze dne 2. 10. 2020, č.j. 5 To 13/2020 - 189
V Brně dne 30. 9. 2022
Rozsudkem Městského soudu v Brně ze dne 1. 9. 2021, č. j. 1 T 10/2021-123 byl obžalovaný uznán vinným ze spáchání přečinu krádeže dle ust. § 205 odst. 1, odst. 3 trestního zákoníku a byl odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání 24 měsíců s podmíněným odkladem na zkušební dobu 3 roků a peněžitému trestu ve výši 50 000 Kč. Zároveň byla uložena povinnost nahradit škodu poškozené společnosti ABC s.r.o. ve výši 100 000 Kč. 
Proti výše citovanému rozsudku Městského soudu v Brně podal odsouzený v zákonné lhůtě odvolání, a to do všech výroků rozsudku (výroku o vině a výroku o trestu, výroku o náhradě škody).
O odvolání odsouzeného bylo rozhodnuto Krajským soudem v Brně usnesením ze dne 2. 9. 2022, č.j. 5 To 13/2022 – 189 tak, že odvolání odsouzeného bylo dle ust. § 256 trestního řádu zamítnuto. 
Odsouzený tímto podává proti výše uvedenému usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 2. 9. 2022, č.j. 5 To 13/2022 – 189 v zákonné dvouměsíční lhůtě ode dne doručení tohoto rozhodnutí prostřednictvím své obhájkyně 
d o v o l á n í
jehož přípustnost je dána ust. § 265a odst. 1, odst. 2 písm. h) trestního řádu.
Dovolací důvod spatřuje odsouzený ve skutečnostech, že napadeným rozhodnutím Krajského soudu v Brně ze dne 2. 9. 2022, č.j. 5 To 13/2022 – 189 bylo rozhodnuto o zamítnutí řádného opravného prostředku proti odsuzujícímu rozsudku, přestože byl v řízení mu předcházejícím dán důvod dovolání dle ust. § 265b odst. 1 písm. g) trestního řádu a rovněž tak důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. h) trestního řádu [dovolací důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. l) trestního řádu] a tedy předcházející rozhodnutí Městského soudu v Brně ze dne 1. 9. 2021, č. j. 1 T 10/2021-123 spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotně právním posouzení [dovolací důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. g) trestního řádu] a rozhodnutím byl uložen trest v rozporu se zákonem v nepřiměřené výši [dovolací důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. h) trestního řádu]. 
Dovoláním napadá odsouzený usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 2. 9. 2022, č.j. 5 To 13/2022 – 189 a vzhledem ke skutečnosti, že vadné považuje rovněž celé řízení předcházející vedené u Městského sou­du v Brně pod sp. zn. 1 T 10/2021 napadá rovněž rozsudek Městského soudu v Brně ze dne 1. 9. 2021, č. j. 1 T 10/2021-123 a pro vadnost rozhodnutí obou soudů má zato, že je třeba aby Nejvyšší soud ČR zrušil jak napadené rozhodnutí soudu druhého stupně, tak rozhodnutí soudu prvního stupně jako součást řízení předcházejícího napadenému rozhodnutí. 
I.
Odvolací soud v rámci odůvodnění uvádí, že napadený rozsudek je výsledkem řízení, ve kterém bylo postupováno v souladu s trestním řádem a nedošlo v něm k žádným procesním vadám, v důsledku, kterých by bylo namístě jeho zrušení. Odvolací soud dále uvádí, že soud I. stupně ve věci provedl všechno potřebné dokazování, zároveň však připouští, že je pravdou, že ve věci nebyl žádný přímý důkaz, který by obžalovaného ze spáchání trestné činnosti usvědčoval.
Odsouzený nesouhlasí s konstrukcí skutkového děje, ke které dospěl nalézací i odvolací soud, která dle odsouzeného nevychází z provedeného dokazování. Odsouzený rovněž namítá, že odvolací soud se vůbec nezabýval podrobně jednotlivými odsouzeným vznesenými námitkami proti rozsudku soudu 1. stupně.
Odsouzený nesouhlasí s tvrzením odvolacího soudu, že mu nepřísluší z podnětu podaného odvolání měnit skutkové, respektive právní závěry jen proto, že by případně hodnotil důkazy jinak. V tomto lze odkázat rovněž na judikaturu Ústavního soudu ČR, dle které je třeba se zabývat provedenými důkazy a hodnocením důkazů v případě, že v řízení došlo k podstatnému rozporu mezi provedenými důkazy, jejich hodnocením soudem a skutkovými zjištěními. 
Před oběma soudy nebyly respektovány zásady spravedlivého procesu v tom, že došlo k extrémnímu nesouladu mezi provedenými důkazy a jejich hodnocením, mezi provedenými důkazy, a na jejich základě učiněnými skutkovými zjištěními, mezi zjištěným skutkovým stavem a právními závěry na něm vybudovaným a dále byla zcela opomenuta argumentace obhajoby odsouzeného. 
Ústavní soud již v minulosti zformuloval zásadu zákazu tzv. deformace důkazu, tedy vyvozování skutkových zjištění, která nevyplývají z provedeného důkazu. Předpokladem náležitého a také ústavně souladného hodnocení důkazu je, aby informace z hodnoceného důkazu zůstala bez jakékoli deformace v procesu jeho hodnocení zachována a výlučně jen jako taková se promítla do vlastního vyhodnocení jako konečného úsudku soudu (nález sp. zn. III. ÚS 398/97 ze dne 4. 6. 1998; N 64/11 SbNU 125).
Dle odsouzeného skutková zjištění neodpovídají výsledkům provedeného dokazování, soud nesprávně právně posoudil zjištěný skutkový stav věci, nesprávně zhodnotil provedené dokazování a rozhodnutí tak spočívá na nesprávném právním posouzení skutku. 
Odsouzený zásadně nesouhlasí s tím, že by se dopustil skutku, za který je odsouzen. Odsouzený od počátku trestního řízení spáchání této trestné činnosti popírá a má za to, že v trestním řízení nebyl předložen žádný důkaz usvědčující jej z uvedené trestné činnosti. V rámci dokazování nebyl předložen žádný přímý důkaz. Obžalovaný má za to, že nebyl zjištěn ani řetěz nepřímých důkazů, jak se snaží dovozovat soudy. Nepřímé důkazy, které mohou vést k odsouzení obviněného, musí tvořit do té míry ucelený, spojitý a na sebe navzájem navazující řetěz důkazů, že ve svém důsledku vylučují jakoukoliv pochybnost o vině obviněného a zcela jej usvědčují. Dokazování, které tomuto požadavku nevyhovuje, je nutné považovat v rozporu s právem na spravedlivý proces dle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. 
V trestním řízení nebyl předložen žádný důkaz, který by bez jakýchkoliv pochybností usvědčoval odsouzeného. Důkazy, na které je odkazováno a z kterých je dovozován skutkový stav věci, nelze považovat ani za nepřímé důkazy, pokud mohou označovat shodně jako odsouzeného celou neohraničenou skupinu osob možných pachatelů trestné činnosti. Hodnocením důkazů, na které oba soudy odkazují, lze dojít pouze k závěru, že odsouzený mohl být jednou z mnoha dalších osob, která se mohla dopustit předmětné trestné činnosti. Důkazy však v žádném případě neprokazují to, že by odsouzený mohl být a byl jediným pachatelem trestné činnosti. Z provedených důkazů nelze bez porušení principu presumpce neviny učinit závěr, že odsouzený je pachatelem skutku uvedeného v obžalobě. 
Odsouzený popírá, že by se krádeže dopustil a po celou dobu vedeného trestního řízení poukazuje na nesrovnalosti a pochybnosti, kterými se však orgány činné v trestním řízení doposud důkladně nezabývaly. Důkazem usvědčujícím obžalovaného nemůže být pouze to, že se na daném místě nacházel. Svědci uvedli, že se v dané době pohybovaly v areálu desítky dalších osob. 
Zejména následné nalezení odcizených věcí vzbuzuje pochybnosti. K tomuto nebyla na místo přivolána policie, není ani zřejmé, zda skutečně chyběla nějaká součástka a kdo tuto skutečnosti a kdy zjistil. 
Odsouzený již v rámci odvolání upozornil na to, že se soud prvního stupně v rámci napadeného rozsudku dostatečně nevypořádal s obhajobou odsouzeného a důkazy v jeho prospěch. Soud prvního stupně zcela zamlčuje provedení identifikace pachové stopy. Tento důkaz je ovšem nutné zdůraznit vzhledem k tomu, že u pachové stopy zajištěné z kufru s kradenými věcmi nebyla zjištěna shoda s pachovou stopou odsouzeného a tento důkaz tedy zpochybňuje závěry v napadeném rozsudku. Bohužel ani odvolací soud se tímto vůbec nezabýval a nezhodnotil provedené důkazy ve prospěch odsouzeného. 
Skutková zjištění nevyjadřují na straně odsouzeného naplnění všech zákonných znaků skutkové podstaty přečinu krádeže podle § 205 odst. 1, odst. 3 trestního zákoníku. Závěry soudů jsou ve zcela zřejmé rozporu s provedeným dokazováním. Odsouzený má za to, že ze skutkových okolností, tak jak byly zjištěny soudy, nelze dospět k závěru, že odsouzený je pachatelem odcizení předmětných věcí. Odsouzený má za to, že rozsudek neodpovídá dokazování vedenému v trestním řízení a napadený rozsudek tak spočívá na nesprávném právním posouzení skutkového zjištění. Provedenými důkazy nebylo prokázáno jednoznačně a s nejvyšším možným stupněm jistoty, který lze od lidského poznání požadovat (tj. nebylo prokázáno mimo rozumnou pochybnost), že to byl právě odsouzený, kdo se krádeže svářeček optických vláken dopustil.
II.
Rozsudkem soudu prvního stupně byl odsouzenému za uvedenou trestnou činnost uložen trest odnětí svobody v trvání 24 měsíců s podmíněným odkladem na zkušební dobu 3 roků a peněžitý trest ve výši 50 000 Kč. 
Uložený trest považuje odsouzený za nepřiměřeně vysoký, a to i v případě, že soud ukládá trest za uvedenou trestnou činnost. V souladu s trestním zákoníkem je nutné ukládat trest s přihlédnutím k povaze a závažnosti spáchaného trestného činu, které jsou určovány zejména významem chráněného zájmu, který byl činem dotčen, způsobem provedení činu a jeho následky, okolnostmi, za kterých byl čin spáchán, osobou pachatele, mírou jeho zavinění a jeho pohnutkou, záměrem nebo cílem. V daném případě však má odsouzený za to, že tato kritéria nebyla vyhodnocena. Zcela zřejmé je, že účelu trestu lze dosáhnout přiměřeným trestem v nižší výměře. 
Soudy nezohlednily dostatečně veškeré polehčující okolnosti. Odsouzený je osobou dosud netrestanou. Trestným činem nebyla způsobena fakticky žádná škoda. 
Zejména ovšem odsouzený nesouhlasí s uloženým peněžitým trestem, kterým zásadně neodpovídá majetkovým poměrům odsouzeného a ve svém důsledku podstatně zasahuje nejen do majetkové sféry odsouzeného, ale celé jeho rodiny. Soudy se však dostatečně nezabývaly majetkovými poměry odsouzeného a nevzaly žádným způsobem v úvahu vývoj majetkových poměrů odsouzeného v průběhu trestního řízení, kdy i v důsledku vedeného trestního řízení přišel odsouzený o práci a jeho majetkové poměry jsou nyní na hranici uspokojení základních životních potřeb svých a své rodiny. Soudy by vždy měly hodnotit majetkové poměry odsouzeného a v důsledku vyloučit existenci likvidačního účinku výše uloženého peněžitého trestu pro osobu pachatele. Vzhledem k tomu, že je nezbytné zohlednit majetkové poměry pachatele, je zcela zřejmé, že má být také prováděno dokazování v tomto směru, což soudy zcela pominuly. 
S ohledem na uvedené nelze souhlasit s tvrzením odvolacího soudu, že trest odpovídá všem zákonným hlediskům. 
Dle odsouzeného je uložený trest nepřiměřeně přísný, není tudíž uložený v souladu se zákonem a tímto je naplněn dovolací důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. h) trestního řádu.
III.
S ohledem na výše uvedené má odsouzený za to, že podané dovolání je důvodné, přičemž je opírá o ust. § 265b odst. 1 písm. l) trestního řádu a dále o to, že v řízení byly dány důvody ve smyslu ust. § 265b odst. 1 písm. g) trestního řádu a rovněž tak důvod dle ust. § 265b odst. 1 písm. h) trestního řádu. 
Odsouzený tedy navrhuje, aby Nejvyšší soud České republiky ve smyslu ust. § 265k odst. 1 trestního řádu zrušil usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 2. 9. 2022, č.j. 5 To 13/2022 – 189, rovněž tak rozsudek Městského soudu v Brně ze dne 1. 9. 2021, č. j. 1 T 10/2021-123 jako součást vadného řízení předcházejícího rozhodnutí odvolacího soudu a přikázal soudu ve smyslu ust. § 265 odst. 1 trestního řádu, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl. 
Martin Zlatý
JUDr. Jana Bílá, advokátka
Poznámka
Dovolání je mimořádný opravný prostředek, jehož prostřednictvím je možno napadat pravomocná rozhodnutí. Dovolání může směřovat pouze proti pravomocným rozhodnutím soudu druhého stupně ve věci samé. Rozhodnutí ve věci samé jsou vymezena v ust. § 265a trestního řádu, přičemž se jedná o výčet taxativní, který není možno jakkoli rozšiřovat. O všech dovoláních rozhoduje vždy Nejvyšší soud České republiky, který tak svou rozhodovací činnosti plní jednu ze svých nejvýznamnějších funkcí – sjednocování judikatury nižších soudů. Nejvyšší soud je vázán důvody a obsahem podaného dovolaní, přičemž obojí je možno měnit pouze po dobu trvání lhůty k podání dovolání.
Dovolání jako striktně formalizovaný mimořádný opravný prostředek je přípustný pouze z důvodů vyjmenovaných v ust. § 265b trestního řádu. Vymezení dovolacích důvodů je taxativní, nejde je dále rozšiřovat. Některé z dovolacích důvodů jsou určeny k nápravě vad napadeného rozhodnutí, jiné k odstranění vad řízení, které mu předcházelo, popřípadě obou druhů těchto vad najednou. Dovolací důvod musí být v podaném dovolání vymezen, jedná se o obligatorní obsahovou náležitost dovolání. Je třeba konstatovat, že nestačí pouze odkaz na konkrétní dovolací důvod, ale námitky, tvrzení a právní názory dovolatele musí uplatněnému dovolacímu důvodu odpovídat. 
Dle ust. § 265b odst. 1 trestního řádu dovolání lze podat, jen je-li tu některý z následujících důvodů:
a)	ve věci rozhodl věcně nepříslušný soud, nebo soud, který nebyl náležitě obsazen, ledaže místo samosoudce rozhodoval senát nebo rozhodl soud vyššího stupně,
b)	ve věci rozhodl vyloučený orgán; tento důvod nelze použít, jestliže tato okolnost byla tomu, kdo podává dovolání, již v původním řízení známa a nebyla jím před rozhodnutím orgánu druhého stupně namítnuta,
c)	obviněný neměl v řízení obhájce, ač ho podle zákona mít měl,
d)	byla porušena ustanovení o přítomnosti obviněného v hlavním líčení nebo ve veřejném zasedání,
e)	proti obviněnému bylo vedeno trestní stíhání, ačkoliv podle zákona bylo nepřípustné,
f)	bylo rozhodnuto o postoupení věci jinému orgánu, o zastavení trestního stíhání, o podmíněném zastavení trestního stíhání, o schválení narovnání, aniž byly splněny podmínky pro takové rozhodnutí,
g)	rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotně právním posouzení,
h)	obviněnému byl uložen takový druh trestu, který zákon nepřipouští, nebo mu byl uložen trest ve výměře mimo trestní sazbu stanovenou v trestním zákoně na trestný čin, jímž byl uznán vinným,
i)	bylo rozhodnuto o upuštění od potrestání nebo o upuštění od potrestání s dohledem, aniž byly splněny podmínky stanovené zákonem pro takový postup,
j)	bylo rozhodnuto o uložení ochranného opatření, aniž byly splněny podmínky stanovené zákonem pro jeho uložení,
k)	v rozhodnutí některý výrok chybí nebo je neúplný,
l)	bylo rozhodnuto o zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku proti rozsudku nebo usnesení uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) až g), aniž byly splněny procesní podmínky stanovené zákonem pro takové rozhodnutí nebo přestože byl v řízení mu předcházejícím dán důvod dovolání uvedený v písmenech a) až k).